KAKS JUTTU
ÕUN
Kraaks, kraaks, mida sa seal hüppad?
Seal ripub mu õunake, too see mulle.
Viska see mulle!
Noh, rutem!
Vaata aga, milline sa oled! See on minu oma.
Pea kinni, oota!
Milles on asi? - Kuhu sa mu õuna tassid?
See on minu õun. Ta kukkus ja mina püüdsin kinni.
Anna otsekohe mu õun tagasi!
Seisa! See on minu õun, mina ta puu otsast rebisin. Anna siia!
Ei, see on minu õun, mina leidsin ta esimesena.
Mis toimub? Mis lärm see on?
Mis lärm see on, küsin ma teilt.
Sina, Mihhail Ivanovitð, oled metsas kõige suurem, kõige targem.
Ole meile õiglaseks kohtunikuks. Kellele selle õuna määrad, nii jääbki.
Kes õuna leidis? - Mina. See rippus puu otsas.
Aga kes õuna alla võttis? - See olin mina.
Aga mina püüdsin selle kinni. - Nii...
Hästi.
Niimoodi siis, teil kõigil on õigus.
Seega peab igaüks teist õuna saama.
No aga siin on ainult üks õun.
Jagage see õun võrdselt
ja las igaüks võtab endale tükikese.
Kuidas me enne selle peale ei tulnud?
Jah, niimoodi siis.
See on sulle, jänes, sest sina nägid õuna esimesena.
See on sulle selle eest, et õuna oksalt lahti murdsid.
See on mulle, kuna mina püüdsin õuna kinni.
See on sulle, Mihhail Ivanovitð. - Aga mulle siis mille eest?
Selle eest, et meid ära lepitasid ja mõistlikkust õpetasid.
Noh, tänan! Aitäh teile!
Oi, kui maitsev!
Õige!
Ja pole piinlikust!
Siin lõpeb esimene muinasjutt ja teine algab.
VÕLUKEPIKE
Hei, Okaskera! Kuhu sa kiirustad?
Lähen koju. - Mina ka. Lähme koos.
Lähme, kahekesi on tee ka poole lühem.
Säh sulle!
Milleks sulle see kepp? Sellest pole ju mingit kasu.
See pole lihtne kepp, see on võlukepp.
Hei, Okaskera! Viska oma kepp minema. Koos sellega ei saa sa kuidagi üle jõe.
Veidrik! Ujutab oma keppi!
Võlukepp, nüüd aita ka, muutu hüppeteibaks sa!
Oo! Tõesti vahvasti hüppad!
Hüpata ei oska ma üldse, see oli võlukepike, kes mind aitas.
Mida sa seal vaevu koperdad? Sind ilmselt segab su kepp.
Upun!
Võta kepist kinni, hoia kõvasti!
Võlukepp, nüüd aita sa sõpra välja tõmmata.
Tänan sind, siilike! Päästsid mu ära.
Mis sa nüüd!? See oli võlukepike, kes su soost välja tõmbas.
Aidake! Aidake!
Võta kepp ja toeta see vastu puud.
Võlukepp, nüüd aita kaasa, tee, kui oleksid sa kraana.
Aitäh, aitäh!
Vaata, siilike, jälle su võlukepp aitas.
Muidugi! Aga sina tahtsid seda ära visata.
Oo, terekest! Tere tulemast! Pikka aega pole kohtunud.
Sind, siil, ma ei puutu, sa oled okkaline. Mine aga tee pealt eest.
No mis sa seisad?! Lase jalga, kuni oled terve!
Nägemist, jänku! - Hüvasti, siilike!
Kõtt!
No nii! Nüüd ei sega meid keegi.
Võlukepp, et sa mind aitaks, muutu löögivalmis kaikaks.
Ja nüüd ma sind...
Noh, ja jõudsimegi kohale.
Nüüd lähed sina paremale, aga mina vasakule.
Aga kui poleks olnud su võlukeppi,
poleks ma oma kallist kodu enam näinud.
Võta see siis endale. Võibolla kulub ta sulle veel ära.
Aga kuidas sina ilma hakkama saad? - Pole midagi. Keppe võib igalt poolt leida.
Aga võlukeppi... Tegelik võlujõud on ju siin.
Õigus, võlujõud on ju siin!
Jutustas Pastella